RUJEOLA
I. PARTEA TEORETICĂ
1. Definiţie
2. Etiologie
3. Patogenia şi anatomia patologică a bolii
4. Tabloul clinic
5. Diagnosticul pozitiv şi cel diferenţial
6. Forme clinice
7. Evoluţie şi prognostic
8. Tratament
9. Epidemiologia bolii
10.Profilaxie şi combatere
II. PARTEA PRACTICĂ
1.  Frecvenţa semnului Koplik
2. Distribuţia pe luni a cazurilor de rujeolă
3. Distribuţia pe medii a cazurilor de rujeolă
4. Distribuţia pe sexe a cazurilor de rujeolă
5. Prezenţa semnului Koplik
6. Concluzii
     
     
     1. DEFINIŢIE:
      
      
Rujeola este o boala acută infectioasă şi extrem de contagioasă, uneori severă, provocata de virusul rujeolic, caracterizată clinic prin manifestari catarale respiratorii, un enantem bucal particular, urmate de o erupţie caracteristică şi insoţită de variate complicaţii bacteriene.
      Rujeola este o boala extrem de raspândită (peste 90% dintr-o populaţie nevaccinată face boala până la varsta adultă). În ţarile în curs de dezvoltare (nivel de viaţa scăzut şi igienă deficitară ), rujeola se insoţeşte de o mortalitate ridicată ( 12% sau şi mai mult ); în celelalte ţari, acest risc este mult mai redus ( mortalitate 0,02- 0,1%).
      Complicaţiile pulmonare şi nervoase contribuie la gravitatea bolii prin mortalitate şi sechele. Se apreciaza că peste 1.500.000 de copii mor anual pe glob din cauza rujeolei.
      Considerând marea morbiditate a rujeolei, complicaţiile şi mortalitatea, rujeola se numară, în cadrul bolilor infecţioase, printre problemele mari de sanatate publică. Prin generalizarea vaccinării antirujeolice, se speră să se obţină eradicarea bolii, în ultimii ani.
      
      
      
      
      
      
      
     2. ETIOLOGIE
       
       
Virusul rujeolic este agentul causal. El este prezent la  omul bolnav în sânge, în secreţiile nazofaringiene şi respiratorii, în elementele eruptive cutanate. Virusul nu se intalneşte la persone sănătoase, deoarece nu există purtatori de virus rujeolic.
      Izolarea virusului rujeolic s-a făcut pe culturi de ţesuturi ( rinichi uman, sau de maimuţă ), utilizând sânge, sau spălăturile faringiene de la bolnavii de rujeolă.
      Morfologie- virusul rujeolic este o particulă sferică de 120- 128μm în diametru, cu mici proiecţii aciculare de suprafaţă. Structural, conţine o nucleocapsidă, cu A.R.N şi un înveliş exterior constituit din lipide, glicoproteine şi polipeptide. Infectivitatea este legată de acest înveliş ca şi de proprietăţile de hemaglutinare şi hemoliză. Antigenul pentru reacţia de fixare a complementului este prezent in nucleocapsidă, iar anumite specificitaţi sunt date de inveliş. Spre deosebire de alte virusuri înrudite, virusul rujeolic nu posedă neuraminidază. Există un singur tip antigenic.
      Rezistenţa în mediu extern şi la factorii fizici- virusul rujeolic este puţin rezistent în mediul extern, mai ales la temperaturi ridicate. Rezistă câteva saptămâni la frigider şi mai multe luni în stare ingheţată la –150  sau- 790 C. La 370C îşi pierde jumatate din infecţiozitate în 2 ore. La temperatura camerei şi la umiditate scăzută, rezistă mai bine dar, pierde 50-70% din infecţiozitate, în conditii de umiditate crescută. Este distrus repede de ultraviolete. Acţiunea formolului (1/4000), timp de 4 zile la 370, duce la inactivarea virusului (pierderea completă a infecţiozitaţii). Virusul rujeolic nu este sensibil la nici un antibiotic.
      
     3. PATOGENIE
       
       
Poarta de intrare a virusului rujeolic este mucoasa nazofaringiană şi conjunctivală. Unii autori au susţinut că poarta de intrare a virusului ar fi numai mucoasa conjunctivală ( copii receptivi la rujeolă, puşi în contact cu bolnavii de rujeolă, nu au facut boala, dacă li s-au aplicat ochelari, care acopereau întreaga regiune orbitală sau dacă li s-a instilat ser de convalescent în sacul conjunctival ). 
      După patrunderea prin mucoasă virusul ajunge în ţesuturile linfoide, unde se multiplică ( perioada de incubaţie ). Virusul a putut fi izolat din sânge, în această perioadă, la maimuţe. Când s-a realizat o multiplicare maximă a virusului, acesta invadează sângele şi organele, provocând primele manifestari ale bolii. Virusul rujeolic se izolează în această perioada din sânge, din secreţii nazofaringiene şi din urină. În sânge, virusul rujeolic este localizat îndeosebi în leucocite, în care se şi multiplică ( ceea ce ar explica leucopenia şi modificările cromozonice fregvente din rujeolă ).
      În rujeolă, se produc şi alte modificari imunologice şi metabolice. Astfel, în formele severe de rujeolă s-a constatat o imunosupresie inportantă ( mai ales a imunitaţii celulare ), demonstrează printr-o scădere a numărului de linfocite T, şi scăderea rezistenţei la infecţii bacteriene.
      Rujeola gravă care apare frecvent la tropice, se insoţeşte de o eliminare mai prelungită a virusului rujeolic şi de prezenţa prelungită a celulei gigante (8-29 zile), faţă de o durată medie de 6 zile în rujeola obisnuită. Se consideră că acest aspect revelator de gravitate se datorerşte unei puternice deprimari a imunitaţii celulare, la copiii cu malnutriţie, ceea ce ar favoriza proliferarea virală şi gravitatea bolii.
Viremia încetează ca
nd apar anticorpii neutralizanţi, al căror tritru creşte progresiv, ajungând la maximum între a 7-a şi a 10-a zi de convalescenţă. Tritru acestor anticorpi se menţine ridicat, chiar după un an, persistând apoi toată viaţa şi asigurând imunitatea antirujeolică.
      
      
     4. TABLOUL CLINIC
       
       
      Incubaţia în medii este de 10 zile (cu variaţii între 8 şi 11 zile), fiind una din perioadele de incubaţie cele mai fixe. Poate fi prelungită pănă la 21-28 de zile, dacă în cursul acestei perioade s-a administrat gammaglobulină.
      a.) Perioada de invazie ( stadiul preeruptiv, perioada catarală ).
   Această perioadă durează 3-4 zile, pănă la apariţia erupţiei. Debutul este gradat (şi nu brusc ca în scarlatină ), cu febră care creşte treptat la 380-390C, insoţită de cefalee, indispoziţie şi de fenomene catarale conjunctivale şi ale căilor respiratorii superioare. 
      Caterul conjunctival este exprimat prin : conjunctivite roşii, pleoape umflate, ochi lacramoşi;este insoţit adesea de fotofobie.
      Catarul căilor respiratorii este localizat iniţial la nazofaringe şi laringe. Bolnavul strănută şi prezintă o secreţie nazală, abundentă, seromucoasă sau mucopurulentă, care irită narinele, insoţită uneori de epistaxis. Catarul ocular şi nazal dau feţei bolnavului un “facies de copil plâns”. Catarul se extinde apoi la laringe, instalându-se laringita      exprimată prin voce aspră, răguşită, tuse uscată supărătoare. Catarul laringean poate fi mai accentuat, luând aspectul unei laringite obstruante  (crup rujeolic). Către sfârşitul perioadei de invazie, catarul se extinde descendent sub forma unei traheobronşite acute.
      Examene radiologice efectuate sistematic în această perioadă pun în evidenţă, în peste jumatate din cazuri, imagini de pneumonie interstiţială.
      Cavitatea bucală . Din primele zile de boală, mucoasa bucală este congestionată, mai ales în fundul gurii. Pe acest fond hiperemiat, se observă pete intens congestive, uneori chiar hemoragice. Petele sunt de dimensiuni mici (3-5 mm în diametru), cu contur neregulat, fiind fregvente pe vălul palatin şi în fundul gâtului. Limba este saburală, dar roşie pe margini cu tendinţe de descuamare în zilele următoare                     
      Semnul Koplik, modificare caracteristică rujeolei în această perioadă; este constituit din căteva (uneori numeroase) micropapule albe sau de culoare albastru deschis, izolate sau în mici grupuri, aşezate pe o zona roşie, cu un diametru de câţiva milimetri. Aceste micropapule sunt situate pe mucoasa jugală, lângă ultimii molari, mai rar pe gingii, în şanţul jugomaxilar şi excepţional în alte părţi (mucoasa nazală). Ele au fost comparate cu grăunţele de griş sau cu mici stropituri de var, presărate pe o suprafaţă congestionată. Aceste puncte reliefate se datoresc unor îngroşări epiteliale, fiind destul de aderente de mucoasă.     
      Semnul Koplik apare din perioada de invazie, de obicei in a 2-a zi şi persistă câteva zile, cuprinzând şi 2-3 zile din perioada eruptivă, apoi dispar începând cu punctele albicioase, care lasă în loc un punct  hemoragic pe o areolă congestivă (,,rest de Koplik”). Semnul Koplik are o mare valoare în diagnosticul precoce al rujeolei, putând fi considerat chiar patognomonic pentru această boală. Ganglionii limfatici, mai ales cei cervicali, sunt usor măriti.
       b.)Perioada eruptivă. Febra, care la sfârşitul perioadei de invazie avusese o tendinţă de scădere, creşte din nou şi mai mult, realizând astfelo curbă febrilă cu aspect difazic, asemănătoare cu aceea din alte boli virale (gripă, poliomelită).
      Simptome generale şi nervoase- indispoziţie, agitaţie, insomnie, chiar delir, se accentuează. Erupţia apare concomitent cu această exacerbare a simtomatologiei generale.
      Erupţia rujeolică apare, de obicei, în cursul nopţii, astfel încât este descoperită dimineaţa. Primele pete apar înapoia urechilor şi pe ceafă, pe frunte şi obraji, coborând spre gât. A 2-a zi, erupţia se extinde pe torace şi pe pădăcina membrelor, pentru ca in a 3-a zi, să cuprinda în întregime trunchiul şi extremitătile membrelor. Erupţia are deci un caracter descendent şi centrifug, generalizarea fiind desăvârşită de obicei în a 3-a zi. Uneori, erupţia ,,iese” mai greu, generalizându-se în 4-5 zile .
      Erupţia rujeolică este constituită din macule congestive (dispar la presiune), de culoare roz, la început mici ( diamedrul de câţiva mm) putând rămăne ca atare (erupţie micromaculoasă) sau crescând în suprafaţă ( de 1-3 cm în diametru ), cu margini neregulate, sau uşor dinţate ( erupţia macromaculoasă).
      Petele uşor reliefate si catifelate la pipăit sunt isolate, dar de obicei confluiază, lăsând pe alocuri porţiuni de piele sănătoasă, ca niste insule cu contur neregulat. Acest aspect este vizibil mai ales pe fese, unde erupţia este mai puţin accentuată, chiar în cazul unei erupţii intens confluiente. În general, pielea capătă un aspect pătat, ca şi cum ar fi stropită cu o culoare roşie. Erupţia poate fi uşor pruriginoasă.
      Dupa 2-3 zile, elementele eruptive pălesc şi dispar, în ordinea în care au apărut, lăsând in urma lor, timp de câteva zile, pete gălbui- cafenii, cu valoare diagnostică retrospectivă. Acest aspect residual este mai intens, când eruptia a fost hemoragică, (mult pigment sanguine extravazat). De obicei, urmează o descuamaţie fină, furfuracee.
      c) Perioada posteruptivă (convalescenţa). În rujeola necomplicată, temperatura revine la normal, odată cu pălirea şi ştergerea elementelor eruptive, iar bolnavul îşi recapătă treptat starea anterioară. În această perioadă, convalescentul este expus la variate complicaţii bacteriene.
      Evoluţia rujeolei este de obicei benignă, decurgând fără, sau cu puţine complicaţii, mai ales la copii în stare de nutriţie normală şi în condiţii de bună îngrijire.
      În epidemii mari, mai ales în regiunile cu populaţie subnutrită şi cu rezistenţă scăzută, rujeola se îndrăţeşte de complicaţii.
      Complicaţii mai frecvente, la copii sub 2 ani, la rahitici, la distrofici, sau la cei cu focare infecţioase preexistente, apar nu numai în cursul bolii, dar deseori către sfârşitul acesteia şi în convalescenţă.
      Peste 90% din cazurile mortale de rujeolă sunt datorate complicaţiilor. Etiopatogenia complicatiilor este complexă, contribuind îndeosebi la scăderea rezistenţei generale (anergia rujeotică) şi a celei locale (mucoasa respirator şi a cavităţilor adiacente respiratorii- urechea medie, sinusuri), prin leziunile inflamatorii provocate de virusul rujeolic. Se deschid, astfel numeroase porţi de intrare pentru suprainfecţii bacteriene. Majoritatea complicaţiilor sunt deci bacteriene, survenind pe un teren preparat de acţiunea virusului rujeolic. Ele pot fi favorizate de factori de mediu externi (spitalizare în saloane commune, îngrijiri insuficiente). Unele complicaţii sunt determinate chiar de virusul rujeolic (laringita, pneumonia interstiţială, encefalita.
      Complicaţii ale aparatului respirator. Aparatul respirator prezintă cele mai frecvente complicaţii in rujeolă:
      1. Pneumonia interstiţială rujeolică poate fi pusă în evidentă chiar din perioada prodromală. Acestă pneumonie este de o deosebită gravitate la copii sub 2 ani, când se prezintă sub forma difuză şi bilaterală, cu simtome funcţionale severe (dispnee şi cianoză ) şi evoluţie gravă.  
      2. Pneumonia cu celule gigante este severă. Apare, de asemenea, la copii cu imunitate alterată, prin tratamente prelungite cu imunosupresive, sau la suferinzi de leucoze.
      3. Pneumonia şi bronchopneumonia prin suprainfecţie bacteriană (stafilococ, pneumococ, bacil gramnegativ) sunt frecvente (7-50% din cazuri). Deseori, au un caracter trenant, probabil din cauza componenţei virale subdiacente; cel mai adesea sunt pneumonii mixte.
      4. Abcesul pulmonar şi pleurezia purulentă pot să apară uneori.
      5. Bronşita capilară (“catarul sufocant”), manifestate cu dispnee, cianoză şi evoluând de obicei spre moarte, apare la copii mici.
      6.Crupul rujeolic poate fi adesea mixt, prin suprainfecţie bacteriană. 
      Complicaţii ale sistemului nervos . Sistemul nervos poate fi sediul unor importante complicaţii. 
      1. Modificările electroencefalografice: par să fie comune in cursul rujeolei, mai frecvente la începutul erupţiei .Aceste modificari indică o afectare tranzitorie a encefalului, mult mai fregventă decât o arată manifestările clinice
      2. Encefalita rujeolică. Este cea mai gravă complicaţie a rujeolei. Apare de obicei târziu, către sfârşitul perioadei eruptive sau la începutul convalescenţei. Este o complicaţie rară (frecvenţe de 1/1000 de cazuri de rujeolă), dar de o mare gravitate prin evoluţia letală posibilă şi prin sechelele neuropsihice pe care le lasă. Debutul este brusc, cu modificări neuropsihice, delir, inconştienţă, comă, convulsii, etc.
      3. Panencefalita subacută sclerozantă (P.E.S.S.). Se apreciază că această boală apare cu o frecvenţă de 5-10 cazuri pentru fiecare 1.000.000 de cazuri de rujeolă. Riscul apariţiei acestei panencefalite după vaccinarea cu vaccin rujeolic viu atenuat este practice neglijabilă. 
      Alte complicaţii:
                               1. Complicaţii oculare: conjunctivite purulente, ulcer corneeană, panoftalmie
                               2. Complicaţii bucale (mai ales la copii distrofici, denutriţi, cu rezistenţă scăzută): stomatită (bacteriană, sau micotică), amigdalită.
                    3. Otita medie supurată. Apare în circa 10% din cazuri
fiind urmată adesea de mastoidită.
                  4. Miocardita. Este exprimată prin modificări EKG,
tranzitorii , care se constată în 0,5 –33% din cazuri.
                                  5. Complicaţii digestive : gastroenteritele ( enantemul rujeolic al mucoasei digestive favorizează dezvoltarea unor infecţii bacteriene , sau redeşteptarea unei infecţii dizinterice prezentă până atunci sub fomă latentă sau ca stare de purtător ).
      Rujeola şi sarcina: rujeola, apărută în primele trei luni de sarcină, poate provoca malformaţii congenitale la făt. Riscul de malformaţii se apreciază la 50% pentru rujeola apărută în prima lună de sarcină, scăzând apoi în lunile următoare. Moartea fetală şi naşterile premature rămân pe primul plan în lunile următoare.


5. DIAGNOSTICUL POZITIV SI CEL DIFERENŢIAL


          Diagnosticul pozitiv al rujeolei este, în general, uşor. Pentru aceasta se folosesc date epidemiologice ( lipsa rujeolei din antecedente, contact infecţios cu 10 –12 zile înainte ), semne clinice ( catar oculo-respirator intens, facies plângător, enantem bucal, semnul Koplik, erupţie caracteristică) şi date de laborator ( leucopenie). Examenul citologic al secreţiei nazale prin care se pun în evidenţă celulele gigante, multinucleate, caracteristice rujeolei, are valoare diagnostică mai ales în perioada prodromală a bolii.
	Izolarea virusului rujeolic nu constituie o metodă uzuală de diagnostic. Reacţiile serologice, care permit un diagnostic sigur, punând în evidenţă prezenţa şi tritrul anticorpilor, sunt următoarele: reacţia de hemaglutinoinhibare, reacţia de fixare a complementului, reacţia de neutralizare.
           Diagnosticul diferenţial. În stadiul preeruptiv, rujeola poate fi confundată cu variate viroze respiratorii ( gripă, adenoviroze, guturai),de care trebuie diferenţiată prin anamneză epidemiologică, enantemul bucal şi semnul Koplik.
	În stadiul eruptiv diagnosticul diferenţial se face cu următoarele boli :     
                -  scarlatina (angină, absenţa catarului respirator, topografia şi caracterul sunt deosebite, paloare circumorală) ;
                - rubeola ( erupţia este roz şi de scurtă durată, adenopatii evidente, evoluţie uşoară ) ;
                -  varicela ( caracterul veziculos al  erupţiei ).
      
      
6. FORME CLINICE


După aspectul erupţiei:
1. Rujeola cu erupţie reliefată.
2. Rujeola cu erupţie miliară.
3. Rujeola cu erupţie buloasă.
4. Rujeola cu erupţie purpurică.
5. Rujeola cu erupţie confluentă.
6. Rujeola modificată sau mitigată ( după administrare de
gammaglobuline în perioada de incubaţie) are aspect atipic, frust, lipsind unele simtome, sau apărând într-o formă discretă; simptomele catarale pot lipsi, iar erupţia constă dintr-un număr redus de pete risipite pe corp; această formă poate apărea la 3-5 luni de la naştere, la sugarii care mai deţin un rest de imunitate maternă.
                7.  Rujeola fără erupţie apare la vaccinaţi sau la cei care au primit un material de imunizare pasivă, această formă trebuie diagnosticată însă pe baze sigure : clinice, epidemiologice  
După intensitatea simtomatologiei:
                1.  Rujeola atipică are o perioadă de invazie mai lungă ( 5-7 zile) sau mai scurtă (1 zi); semnul Koplik apare tardiv, concomitent cu erupţia ( probabil prin modificarea reactivităţii organismului; în urma unei alte boli infecţioase, sau prin unele tratamente medicamentoase administrate la începutul bolii).
                2.  Rujeola atipică la imunizaţi cu vaccin inactivat. La copiii astfel vaccinaţi, s-a constatat apariţia, la câţiva ani după vaccinare, a unei rujeole atipice şi severe ( datorată sensibilizării ), ceea ce a condos la renunţarea la acest vaccin.
                3. Rujeola la copii malnutriţi ( rujeola tropicală ). La copii subnutriţi ( în special în regiunile tropicale din ţările în curs de dezvoltare ), evoluţia rujeolii este deosebit de severă, cu frecvente complicaţii şi mortalitate mare ( până la 50% ). La aceştia viremia este persistentă, virusul rujeolic putând fi izolat până la a 13-a zi.In limfocite, se găsesc cantităţi mari de antigen viral, iar anticorpii hemaglutinanţi şi neutralizanţi sunt în titru foarte coborât în sânge.
                4.  Rujeola hemoragică, cutrombocitopenie, erupţie hemoragică, gingivorogii, epistaxis, metroragii, etc.,evoluează grav, adesea mortal. 
                5.  Rujeola hipertoxică, apare la copii mici sub 2 ani; se manifestă cu febră mare, dispnee accentuată, cianoză, insuficienţă  circulatorie, din cauza unui catar bronşic intens (bronşiolită capilară sau rujeolă ,,sufocantă”).  
 După vârstă :
Rujeola este mult mai severă la copilul mic, prin frecvenţa mai mare a complicaţiilor;de peste 7ori prin frecvenţa mai mare a complicaţiilor; de peste 7 ori mai frecvente (87,9%), faţă de copii mari (12%), mai acelor grave (bronhopneumonii, laringite, encefalite, suprainfecţii bacteriene sistemice), precum şi printr-o evoluţie mai severă (forme hemoragice, forme hipertoxice mai frecvente), cu o letalitate de 2,2% (faţă de 0,4 la copii mari). La sugari uneori mai ales în primele 6 luni, rujeola prezintă aspecte atipice (eruptie discretă şi de scurtă durată, febră mică, absenţa semnului Koplik )
      Adulţii fac o rujeolă intensă şi suportă greu boala. 
      
      
     7. EVOLUŢIE ŞI PROGNOSTIC
     
      
      În general, prognosticul rujeolei este favorabil, mai ales la copii cu stare de nutriţie normală şi în condiţiile actuale de îngrijire. Astfel letalitatea a scăzut în spitalul clinic de boli infecţioase Colentina, de la 8,8% (1939-1944), la 2,3 % (1945-1959) şi la 0,5-1% (după 1960 ), pe cazurile spitalizate.
      Prognosticul este influenţat de vârstă ( boală mai gravă la copii sub 2 ani ), de starea de nutritie ( distrofie, rahitism) şi de unele asocieri morbide ( scorlatină, tuberculoză ), de sarcină şi în general, de complicaţii ( îndeosebi pneumonii, care dau 25% mortalitate şi encefalita rujeolică ). În Africa mortalitatea prin rujeolă în spitale este de 6-12 %.
      
             





8. TRATAMENT


      Tratamentul rujeolei este simtomatic şi de susţinere. Nu există nici un mijloc de tratament specific. Gammaglobulinele au numai o valoare preventivă şi nu curativă. După unii administrarea de gammaglobuline în stadiul prodromal ar scădea frecvenţa complicaţiilor şi întrucâtva gravitatea bolii.
      Rujeola necomplicată se tratează la domiciliu (îngrijiri, igienă, dietă, medicaţie cât mai simplă); spitalizarea este indicată numai pentru formele severe complicate, sau în situaţii de necessitate. Repaosul la pat este indicat pentru toată perioada febrilă şi câteva zile după aceea.
      Izolarea va fi individuală, excluzându-se ori ce vizită. În spital, pe cât posibil, izolarea se face întro cameră individuală sau de cel mult 2-3 paturi, evitându-se contactul cu bolnavi cu leziuni supurative, cu germeni piogeni, cu complicaţii pulmonare, sau cu tuberculoză.
      Tehnica aseptică este obligatorie,ca şi dezinfecţia continuă şi cea terminală. Îngrijirea tegumentelor se face cu loţiuni cu apă alcoolizată  (baia este permisă în  convalescenţă). Îngrijirea mucoaselor necesită multă atenţie. Ochii trebuie protejaţi  de acţiunea iritativă a luminii şi ţinuţi curaţi prin spălături zilnice cu ceai de muşeţel călduţ.Cavitatea bucală trebuie curat întreţinută (gargară cu ceai de muşeţel , apă de gură). Secreţiile se îndepărtează, iar uscăciunea mucoasei se combate printr-o hidratare adecvată şi prin aplicări de comprese umede. Cavitatile nazale se curăţă de secreţii, iar narinele se ung cu o cremă simplă. Urechile şi mastoidele se controlează atent zilnic.
      Dieta constă, în perioada febrilă, din lichide (supe, ceaiuri, limonadă, sucuri de fructe, lapte, apă minerală, sifon, etc), administrate cu stăruinţă şi grijă, în funcţie de toleranţa gastrică. Vărsăturile  repetate, urmate de deshidratare, necesită o hidratare pe cale parenterală. Imediat ce toleranţa gastrică permite, dieta se îmbogăţeşte treptat, devenind completă în convalescenţă (fără nici o restricţie ).
      Febra se combate cu medicamente antiseptice (Acid acetilsalicilic, Aminofenazonă, AminofenazonăL supozitoare, Paracetamol comprimate şi supozitoare , Acalor supozitoare) şi cu împachetări umede. Tusea iritativă supărătoare se tratează cu antitusive (Calmotusin, Codenal ). Ulterior, se pot da ceaiuri sau siropuri expectorante. Laringita poate fi calmată cu comprese umede şi calde, inhalaţii şi umidificarea aerului. Împotriva vărsăturilor, se dau poţiuni calmante (cu novocaină), sau antiseptice (Emetiral). În caz de agitaţie, se poate recurge la doze mici de antihistaminice hipnotice (Romergan), care se pare că au şi  efectul de a atenua erupţia. Vitaminele sunt indicate numai la cei cu carenţe anterioare(denutriţi, distrofici).
      Indicaţiile antibioticelor şi sulfamidelor. Nimic nu justifică folosirea de rutină a substanţelor antimicrobiene în tratamentul rujeolei. Folosirea acestora în scop “profilactic”, pentru prevenirea complicaţiilor bacteriene, dă rezultate nefavorabile, prin selectarea unei flore rezistente şi apariţia de complicaţii mai fregvente şi mai grave (la un grup de bolnavi trataţi “profilactic” astfel, au apărut complicaţii bacteriene în 28% din cazuri, în timp ce la grupul netratat, au apărut în numai 14% din cazuri). Unii autori recomandă, totuşi, folosirea profilactică a antibioticelor în formele severe de rujeolă, mai ales la copii distrofici sau cu diateză exudativă (copii “catarali”) şi la convalescenţii de la alte boli infecţioase.
      Rujeola complicată. Antibioticele vor fi folosite, imediat ce a apărut, sau se suspectează o complicaţie bacteriană.
      Pneumoniile şi bronhopneumoniile se tratează cu antibiotice în doze mari, folosindu-se  antibiotice diferite (penicilină G, eritromicină, tetraciclină, cloranfenicol, peniciline semisintetice), în funcţie de bacteria cauzală şi de sensibilitatea ei la antibiotice. Bineânteles, se adaugă tratamentul simtomatic şi de susţinere (oxygen, analeptice, cardiovasculare, prişniţe toracice, etc).
      Crupul rujeolic se tratează, în formele uşoare, cu aer umidificat, inhalaţii, comprese calde şi sedative (luminal, antihistaminice). În cazurile severe, se recurge la corticosteroizi, pentru acţiunea lor antiinflamatoare (hidrocortizon, hemisuccinat;100 mg x 3/zi, timp de 2-3 zile). Se mai administrează după nevoie, oxigenoterapie, aspiraţia secreţiilor, antibiotice (de obicei, există suprainfecţie bacteriană) şi eventual traheostomie.
      Encefalita (encefalomielita) rujeolică se tratează cu sedative,(la nevoie), soluţii hipertonice intravenoase de glucoză, soluţie de sulfat de magneziu, antipiretice, vitamine din grupul B şi mai ales, aplicarea intravenoasă precoce şi în doze mari de corticosteroizi (hidrocortizon, hemisuccinat: 200 -600 mg/zi), urmată urmată de corticoterapie orală (prednison). Corticoterapia dă rezultate excelente, în comparaţie cu cei trataţi fără corectarea dezechilibrului hidroelectrolitic etc. 
       
     
     
     
     
     9.EPIDEMIOLOGIA BOLII
     
      Caractere generale. Rujeola este o boală infecţioasă de mare răspândire universală, apărând în toate continentele şi ţările, la orice latitudine.
      Rujeola afectează pănă la 99,9% din populaţie, receptivitatea fiind generală(într-o populaţie nevaccinată). În populaţia urbană, boala apare endemo-epidemic, cu valuri epidemice la 2-3 ani; în zonele rurale, apare sporadic sau în epidemii extinse, la intervale mari.
      Aspectul clinic al epidemiilor s-a păstrat în general acelaşi, dar severitatea lor a scăzut mult în ultimele decenii, mai ales în ţările dezvoltate cu nivel crescut de nutriţie şi igienă şi accesibilitatea la înjrijirile medicale moderne. Gravitatea rujeolei în unele ţări din Africa şi Asia se explică prin îmbolnăvirea predominantă a copiilor la vârstă mică (sub 3 ani) şi prin malnutriţia acestora, cu rezistenţă scăzută faţă de evoluţia bolii şi apariţia de complicaţii.
      În regiuni cu totul isolate, în special în insule rujeola apare la intervale mari, de zeci de ani, cu ocazia importului unui caz contagios şi atunci cuprinde toată populaţia receptivă expusă, inclusive pe bătrâni. Apărând astfel în ţinuturile virgine, epidemiile de rujeolă sunt mai severe.
      Morbiditatea prin rujeolă variază annual, în funcţie de nivelul endemic şi de apariţia de epidemii, între 300 şi 800 de cazuri la 100.000 de locuitori. În ţara noastră, morbiditatea a fost de 370,1/100.000 de locuitori.
      În ultimii ani, în ţările în care s-a aplicat programul de vaccinare antirujeolică a copiilor, morbiditatea a scăzut considerabil (la câteva zeci, sau sute de cazuri pe an).
      În curba multianuală a morbidităţii, se remarcă o periodicitate a croşetelor epidemice la intervale de 2-4 ani. În mediul urban, aceste croşete survin pe un fond mai crescut endemic.
      Amploarea acestor variaţii epidemice ţine de masa receptivă cuprinsă, prin acumularea  de noi generaţii receptive care apar. Curba lunară şi sezonieră a incidenţei rujeolei arată umaximum în lunile de primăvară (aprilie-mai) şi un minimum in august şi septembrie.
      Reapariţia pe grupe de vârstă arată că imensa majoritate a populaţiei se îmbolnăveşte în copilărie (mai ales în oraşe), asfel că adulţii sunt imuni. În ţara noastră, în 1964, 80% din cazuri au apărut între 1 şi 9 ani şi numai 1% din cazuri peste vârsta de 15 ani.
      
     10. PROFILAXIE SI COMBATERE
      
      Faţă de marea ei răspândire, prevenirea rujeolei constituie o problemă însemnată. Deoarece măsurile de izolare nu pot împiedica răspândirea bolii, profilaxia rujeolei se bazează pe imunizarea pasivă şi mai ales, pe imunizarea activă.
      Măsuri la ivirea unui caz.
      Izolarea (la domiciliu sau la spital ) se face de la primele semne de boală până la 6 zile după apariţia erupţiei.
      Dezinfecţia continuă, şi cea terminală, a camerei bolnavului sunt necesare. Suspecţii sunt izolaţi până la precizarea diagnosticului. Carantina contacţilor este necesară, deşi dificil de realizat în practică. Se aplică în colectivităţile de copii, unde s-a ivit un caz, prin interzicerea intrării de noi copii receptivi şi de vizitatori. Şcolile nu se inchid, însă copiii sunt supuşi unui control medical zilnic. Copiii-contacţi, la care se cunoaşte data precisă a contactului, pot fi lăsaţi la şcoală primele zile de incubaţie, după care este recomandabil să fie izolaţi la domiciliu.
      Contacţii (copiii mici sub 3 ani vârstă, convalescenţii după alte boli infecţioase, copiii cu boli debilitare, etc) primesc imonoglobuline “standard” ( gammaglobulină 10% sau 16%) în doză de 0,3 ml/kg corp, din concentratia de 16% (imunizare pasivă). Aplicată în primele 5 zile de la contact, efectul preventiv al gammaglobulinei este sigur. Durata de protecţie se extinde la 3 săptămâni. Dacă administrarea s-a făcut după a 5-a zi de la contact, efectul este numai de atenuare şi cu atât mai redus, cu cât administrarea gammaglobulinei s-a făcut în ultimile zile de incubaţie. În locul gammaglobulinei “standard”, se pot folosi imunoglobuline specifice (imunoglobuline umane specifice anti-rujeolă), doză de 0,2-0,3 ml/kg corp .
      Măsuri de prevenire şi combatere permanente.
        Depistarea bolnavilor trebuie făcută cât mai precoce, ca şi izolarea lor (4 zile înainte şi 6 zile după apariţia erupţiei). Se va evita contactul direct al celor receptivi cu cei bolnavi. Secţiile de rujeolă din spitale vor fi cât mai riguros separate (conagiozitate mare, transmitere aerogenă).
      Protecţia receptivilor se poate realiza prin măsuri de profilaxie specifică (pasivă sau activă)
      A. Protecţia prin imunizare pasivă se face cu gammaglobuline”standard” sau specifice, cu efect de protecţie, dacă se administrează în primele 5 zile de la contact şi cu efect de atenuare, dacă se dau în următoarele zile de incubaţie. Durata protecţiei este de 3 săptămâni.
      B.   Protecţia prin imunizare activă. În prezent, prevenirea rujeolei, este, cu success, asigurată prin imunizarea în masă cu vaccinul cu virus rujeolic viu atenuat. Introdus în 1963, acest vaccin a arătat o înaltă eficacitate, determinând o imunitate protectivă în circa 95% din cazuri, reducând substanţial morbiditatea prin rujeolă (în S.U.A. de la 400.000 de cazuri pe an, la mai puţin de 3000 de cazuri in 1984).
       Vârsta de vaccinare. În mod usual, se începe de la vârstade 12 luni (chiar 15 luni după unii autori) âşi ulterior se face la orice vârstă. Experienţa a arătat că efectuarea sub vârsta de 12 luni poate reduce şansa şi gradul seroconversiunii, din cauza persistenţei mai prelungite a anticorpilor transmişi de la mamă. Toţi autorii sunt însă de accord că în cazurile de risc mare de contact infecţios pentru sugari (epidemii în creşe, morbiditate mare la vârstă mică) este indicat să se facă vaccinarea de la vârsta de şase luni. În aceste cazuri, este însă necesar să se repete vaccinarea la vârsta de 15 luni, pentru o protecţie completă (sub 12 luni protecţia este de numai 67%). Copiii mai mari şi adolescenţii se vaccinează dacă sunt receptivi. Expunerea la rujeolă (contact infectant) nu constituie o contraindicaţie a vaccinării. Dacă vaccinul este efectuat în primele 3 zile de la contact, vaccinul induce o protecţie, care împiedică dezvoltarea rujeolei.
       Precauţii şi contraindicaţii. Vaccinarea antirujeolică se amână pentru 2-3 luni, dacă copilul a primit gammaglobuline, sânge sau plasmă (interferarea vaccinării).
        Se exclud de la vaccinare: gravidele (risc de malformaţii la făt), copiii cu boli febrile severe, tuberculoza activă, precum şi cei cu imunitate alterată (leucoze şi alte boli de sânge, persoane tratate cu corticoizi, citostatice, iradiate), din cauza pericolului de dezvoltare a unor reacţii grave. Copiii cu aceste contraindicaţii se protejează (în caz de contact infectant) cu imunoglobuline “standard” sau specifice.
        Reacţii adverse. Experienţa de peste 15 ani cu vaccinul rujeolic a arătat o securitate foarte bună şi o toleranţă acceptabilă. Între 5-15% dintre vaccinaţi, dezvoltă febră pănă la 390C, începând de la a 6-a zi după inoculare şi durând câteva zile; mai rar apar erupţii uşoare. Modificările EEG, trecătoare şi reversibile, sunt posibile, ca şi convulsii, dar manifestări neurologice s-au semnalat numai în proporţia de 1-1,2/1000.000 de vaccinări.
        Alţi autori dau proporţii mai mari (1 : 25.000) de complicaţii neurologice. Excepţional s-au citat cazuri de sindrom Guillain-Barré şi pareze. Riscul de panencefalită subacută sclerozantă este considerat cu totul excepţional.
        Durata imunităţii. Experienţa de până acum arată că imunitatea durează 10-12 ani de la vaccinare ( observaţiile continuă), sugerând o imunitate pentru toată viaţa ( deşi apare mai puţin puternică decât aceea după infecţia naturală).
        Esecurile vaccinării antirujeolice sunt rare (1-5%) şi explicabile fie prin prezenţa de anticorpi la copilul vaccinat (sugar sau primitor recent de imunoglobuline), fie mai ales prin defecţiuni de conservare a vaccinului la rece (“lanţul de frig” necesar de la producător până la aplicare), deoarece vaccinul rujeolic este foarte labil la temperatură inaltă şi la lumină (un mare impediment pentru zonele tropicale).
        Pentru a evita eşecurile prin imunitatea umorală reziduală la sugari,   s-au făcut încercări de vaccinare la aceştia cu vaccin rujeolic administrat pe cale nazală, prin aerosoli, cu rezultate bune. Eradicarea rujeolei este posibilă numai pe baza unui progrom de vaccinare antirujeolică cu vaccin viu, generalizat şi susţinut a fiecărei generaţii anuale de copii.
         În ţara noastră, vaccinarea antirujeolică se face obligatoriu copiilor, începând de la vârsta de 9 luni. Se utilizează un vaccin viu supraatenuat liofilizat, preparat cu tulpina Schwartz, produs de Institutul Dr. I. Cantacuzino din Bucureşti.     [z1]
       
      
      
      
      
      
      
      
      
      








PARTE PRACTICA
















          A fost studiată frecvenţa semnului Koplik în tabloul clinic al rujeolei la cazurile internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galati în epidemia din 1997.
             Din totalul de 220 de cazuri de rujeolă înregistrate în Jud. Galaţi în anul 1997, un număr de 120 de cazuri au fost internate la spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi.
            Au fost studiate toate cele 120 de foi de observaţie cercetându-se existenţa semnului Koplik, patognomonic pentru rujeolă, datele au fost prelucrate statistic şi reprezentate grafic.
             Frecvenţa semnului Koplik la bolnavii internaţi cu diagnosticul de rujeolă, în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi, în 1997, este prezentată în tabelul numărul 1.

















Şcoala Sanitară Posticeală  “Carol Davila”
Filiala Galaţi











Lucrare de Diplomă


Frecvenţa semnului Koplik în tabloul clinic al rujeolei
În cursul epidemiei din 1997 din Judeţul Galaţi.







Profesor Coordonator:                              Absolvent
      Dr. Popa Emil                    As. Igienă şi Sănătate Publică            
                                                               Drăguşan Georgeta                                    

Instructor Instruire Practică
         As. Iţcovici Saul

2000
TABEL 1

Nr. crt.
Numele si Prenumele
Domiciliul
Data Internarii
Semnul Koplik
1.
Dragomir Ciprian
Galati
6.03.1997
Prezent
2.
Dobre Rodica
Beresti
18.03.1997
Prezent
3.
Diaconu Catalin
Beresti
19.03.1997
Prezent
4.
Blanzanu Andreia
Galati
3.04. .1997
Absent
5.
Petre Virginica
Galati
6.04.1997
Prezent
6.
Ababei Adrian
Galati
20.04.1997
Absent
7.
Popa Aurelian
Liesti
4.04.1997
Absent
8.
Balteanu Toader
Mastacani
7.04.1997
Prezent
9.
Frunza Mihaela
Beresti
11.04.1997
Prezent
10.
Porumb Roxana
Beresti
11.04.1997
Absent
11.
Porumb Ana-Maria
Beresti
13.04.1997
Absent
12.
Apetrei Mihai
Beresti
15.04.1997
Prezent
13.
Gheorghesan Sebastian
Beresti
15.04.1997
Prezent
14.
Fertu Ionela
Galati
5.05.1997
Absent
15.
Durbaca Geta
Galati
6.05.1997
Prezent
16.
Necula Marcela
Galati
6.05.1997
Absent
17.
Gherghescu Viorel
Galati
18.05.1997
Prezent
18.
Croitoru Viorel
Galati
19.05.1997
Prezent
19.
Gheonea Nicu
Beresti
8.05.1997
Prezent
20.
Popa Jenica
Beresti
8.05.1997
Prezent
21.
Ciuca Valentin
Beresti
9.05.1997
Absent
22.
Slavu Dorin
Ivesti
17.05.1997
Prezent
23.
Benea Ionel
Mastacani
20.05.1997
Absent
24.
Olteanu Paulica
Baleni
24.05.1997
Prezent
25.
Matei Anghelina
Liesti
26.05.1997
Absent
26.
Francu Valentina
Namoloasa
26.05.1997
Prezent
27.
Huzum Costel
Frumusita
26.05.1997
Absent
28.
Bordei Geta
C. Negri
13.05.1997
Absent
29.
Bacuta Valentin
Cavadinesti
11.05.1997
Prezent
30.
Ionita Liliana
Frumusita
26.05.1997
Prezent
31.
Naiman Viorica
Pechea
14.05.1997
Absent
32.
Daiman Costel
Branistea
18.05.1997
Absent
33.
Lefter Ramona
Liesti
16.05.1997
Absent
34.
Dinu Aglaita
Independenta
19.05.1997
Absent
35.
Popa Iulian
Galati
16.06.1997
Absent
36.
Ispate Monica
Galati
16.06.1997
Absent
37.
Cazacu Mihaela
Galati
7.06.1997
Absent
38.
Panait Catalin
Beresti
1.06.1997
Absent
39.
Calin Margareta
Beresti
1.06.1997
Prezent
40.
Hodina Florica
Sl. Conachi
8.06.1997
Absent
Nr. crt.
Numele si Prenumele
Domiciliul
Data Internarii
Semnul Koplik
41.
Cotet Viorel
Sendreni
4.06.1997
Absent
42.
Musat Costel
Liesti 
18.06.1997
Prezent
43.
Ganea Daniel
Liesti 
18.06.1997
Prezent
44.
Racman Ionel
Panciu 
13.06.1997
Absent
45.
Sandu Tudorel 
Liesti
18.06.1997
Absent
46.
Hagiu Teodor
Liesti
18.06.1997
Absent
47.
Afloraie Nicolae
Frumusita
10.06.1997
Prezent
48.
Ghetau Catalin
Draguseni
21.06.1997
Absent
49.
Ciocan Daniel
Sendreni
4.06.1997
Absent
50.
Angheluta Cristina 
Galati
7.07.1997
Absent
51.
Frangopol Gabriel
Galati
8.071997
Absent
52.
Stoian Catalina
Panciu
2.07.1997
Absent
53.
Potorac Daniela
Pechea
4.07.1997
Prezent
54.
Paun Costel
Pechea
4.07.1997
Prezent
55.
Popa Adrian
Tg. Bujor
8.07.1997
Prezent
56.
Popescu Dragos
Namoloasa
11.07.1997
Prezent
57.
Munteanu Gabriel
Pechea
6.07.1997
Absent
58.
Cristofan Alina
 Pechea
8.07.1997
Absent
59.
Dia Dan 
Tg. Bujor
9.07.1997
Absent
60.
Mihalcea Paul
Tg. Bujor
20.07.1997
Absent
61.
Novac Alina
T. Vladimirescu
20.07.1997
Absent
62.
Coman Cristian
T. Vladimirescu
26.07.1997
Prezent
63.
Serea Marius
Branistea
27.07.1997
Absent
64.
Petrovici Octavian
Branistea
14.07.1997
Prezent
65.
Ciobotaru Mariana
Independenta
14.08.1997
Absent
66.
Gheorghiu Razvan
Independenta
9.08.1997
Absent
67.
Negura Diana
Pechea
11.08.1997
Prezent
68.
Sandu Geta
Liesti
11.09.1997
Absent
69.
Bortis Istvan
Galati
12.09.1997
Prezent
70.
Palcu Cristian
Galati
14.10.1997
Prezent
71.
Spataru Dorin
Galati
30.10.1997
Prezent
72.
Ciobotaru Loredana
Galati
16.10.1997
Absent
73.
Petra Laura
Tg. Bujor
7.11.1997
Absent
74.
Matei Florin
Galati
7.11.1997
Prezent
75.
Palici Alina
Galati
9.11.1997
Absent
76.
Simion Lacramioara
Galati
11.11.1997
Absent
77.
Olariu Benone
Galati
11.11.1997
Prezent
78.
Matei Silvia
Galati
16.11.1997
Absent
79.
Rusu Adrian
Galati
16.11.1997
Absent
80.
Alexandru Relu
Galati
18.11.1997
Absent


Nr. crt.
Numele si Prenumele
Domiciliul
Data Internarii
Semnul Koplik
81.
Dogaru Roxana
Galati
18.11.1997
Prezent
82.
Cusai Danut
Galati
18.11.1997
Absent
83.
Nistor Andrei
Galati
19.11.1997
Absent
84.
Fanase Ionut
Galati
20.11.1997
Prezent
85.
Enache Mirela
Galati
21.11.1997
Absent
86.
Sterian Costel
Galati
24.11.1997
Absent
87.
Capatan Ionela
Galati
24.11.1997
Absent
88.
Diaconu Mitica 
H. Conachi
10.12.1997
Absent
89.
Darie Constantin 
Tg. Bujor
2.12.1997
Absent
90.
Baciu Cristina  
Pechea
3.12.1997
Absent
91.
Lungu Ionut 
Tg. Bujor
2.12.1997
Absent
92.
Costea Teodora 
Pechea
14.12.1997
Prezent
93.
Panaite Mariana 
Tg. Bujor
3.12.1997
Prezent
94.
Petrea Elena  
H. Conachi
10.12.1997
Absent
95.
Bararu Florin 
H. Conachi
11.12.1997
Prezent
96.
Munteanu Valentin 
Pechea
3.12.1997
Prezent
97.
Caraus Nicoleta 
Baleni
21.11.1997
Prezent
98.
Preda Laurentiu 
Pechea
29.11.1997
Absent
99.
Bordeianu Costel 
T. Vladimirescu
18.11.1997
Prezent
100.
Biro Csaba
Galati
8.12.1997
Absent
101.
Sion Gabriel
Galati
9.12.1997
Absent
102.
Matei Daniela
Galati
11.12.1997
Prezent
103.
Sterarel Laura
Galati
12.12.1997
Absent
104.
Ciobotaru Mircea
Galati
14.12.1997
Absent
105.
Botas Lavinia
Galati
14.12.1997
Absent
106.
Buzatu Ionel
Galati
15.12.1997
Absent
107.
Istudor Marius
Galati
18.12.1997
Prezent
108.
Lefter Mirela
Galati
18.12.1997
Absent
109.
Andone Oana
Galati
18.12.1997
Absent
110.
Chicu Catalin
Galati
7.12.1997
Absent
111.
Antal Ianos
Galati
7.12.1997
Absent
112.
Teliceanu Oana
Galati
5.12.1997
Absent
113.
Ionita Ionela
Galati
16.12.1997
Prezent
114.
Curelaru Mariana
Galati
21.12.1997
Absent
115.
Serbu George
Galati
19.12.1997
Prezent
116.
Andrei Denisa
Galati
11.12.1997
Absent
117.
Toma Laura
Galati
19.12.1997
Absent
118.
Bujoreanu  Rodica
Galati
14.12.1997
Prezent
119.
Stoian Catalin
Galati
9.12.1997
Prezent
120.
Ursu Eduard
Galati
9.12.1997
Absent



     I. Frecvenţa semnului Koplik la bolnavii internaţi cu diagnostic de rujeolă la spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi in anul 1997, este reprezentată în graficul numărul 1.





















  II. Distribuţia pe luni calendaristice a cazurilor de rujeolă internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi, în anul 1997, este reprezentată în tabelul numărul 2.

LUNA
NUMÂRUL DE CAZURI
IANUARIE
-
FEBRUARIE
-
MARTIE
3
APRILIE
10
MAI
21
IUNIE
15
IULIE
16
AUGUST
3
SEPTEMBRIE
2
OCTOMBRIE
3
NOIEMBRIE
17
DECEMBRIE
30
TOTAL
120

Şi reprezentată grafic în figura numărul 2.


        III. Distribuţia pe medii a cazurilor de rujeolă internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi, este prezentată în tabelul numărul 3.
LUNA
URBAN
RURAL
TOTAL
IANUARIE
-
-
-
FEBRUARIE
-
-
-
MARTIE
1
2
3
APRILIE
3
7
10
MAI
5
16
21
IUNIE
3
12
15
IULIE
2
14
16
AUGUST
-
3
3
SEPTEMBRIE
2
-
2
OCTOMBRIE
2
1
3
NOIEMBRIE
14
3
17
DECEMBRIE
21
9
30
TOTAL
53
67
120

Şi reprezentată grafic în graficul numărul 3.




     IV. Distribuţia pe sexe a cazurilor de rujeolă internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi, în 1997, este prezentată în tabelul numărul 4.





SEXUL
TOTAL
MASCULIN
FEMININ

65
55
120










Şi reprezentat în graficul numărul 4.

     V. Prezenţa semnului Koplik  a fost întâlnită la 31 din 65 de cazuri de rujeolă de sex masculine şi la 17 din 55 de cazuri de rujeolă de sex feminine, internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galati, în anul 1997.

Sexul
Semnul Koplik Prezent
Semnul Koplik Absent
Total
Masculin
30
35
65
Feminin
17
38
55
Total
47
73
120
 
    Şi reprezentată în graficul numărul 5.

    
46,15%
Koplic Prezent
53,85% Koplik Absent
31,91%
Koplic Prezent
69,09% Koplik Absent



                                                               










CONCLUZII
       
       Frecvenţa semnului Koplik la cazurile de rujeolă studiate care au fost internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi în anul 1997, este semnificativă. Acest semn fiind întâlnit la 39% din cei internaţi. Distribuţia pe luni calendaristice a cazurilor de rujeolă internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi, în anul 1997, ne arată că epidemia a avut loc primăvara şi vara cu două vârfuri în lunile mai şi iulie.
       Distribuţia pe medii a cazurilor de rujeolă internate la spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi, în anul 1997, arată o p[ondere ridicată a cazurilor provenite din mediul rural 55,33% datorită unei acoperiri vaccinale deficitare.
      Repartiţia pe sexe a cazurilor de rujeolă, internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi, în anul 1997, ne arată afectarea mai frecventă a copiilor de sex masculin  . 
      Din studiul cazurilor de rujeolă internate în spitalul de boli infecţioase nr.3 din Galaţi, în anul 1997, rezultă că semnul Koplik a fost present la 39% din cazuri.
      Epidemia din anul 1997 a afectat mai mult copiii din mediul rural în special pe cei de sex masculine şi s-a desfăşurat mai ales în sezonul cald. Există diferenţă, statistic, semnificativă, semnul Koplik fiind mai des întâlnit la personae de sex masculin.      




BIBLIOGRAFIE
    

  
1. Profesor Doctor Docent Marin Gh. Voiculescu
            -Boli Infecţioase, Editura Medicală, Bucuresti 1990
2. Dr. Constantin Bocârnea 
            -Boli Infecţioase şi Epidemiologie, Editura INFO-TEAM, Bucureşti 1995
3. Dr. Elvira Ciufecu
            -Virusul Rujeolos, Editura Academiei R.S.R , Bucureşti 1983         




[z1]p



21


